DETTA ÄR THOTS SKRIFTRULLE
Här äro skrivna de magiska ord med vilka Isis uppväckte Osiris från de döda.
Åh! Amun - Åh! Gudarnas gud - Döden är endast porten till nytt liv -
Vi lever idag - vi skall åter leva -
I mången form skall vi återvända - Åh, du mäktige.
FÄLTEXPEDITION 1921 BRITTISKA MUSEET
Försöker ni lära mig en läxa i tålamod, sir Joseph?
Noggrannhet är A och O inom arkeologi.
Dagens fynd undersöks i tur och ordning.
Det verkar som den där lådan vi grävde upp idag,
med den mycket besynnerlige herren därborta,
är enda fyndet vi gjort på två månader
som kan ge oss medalj från brittiska museet.
Vi kom inte till Egypten för att få medalj.
Det finns mer att lära från små keramikskärvor
än från alla de sensationella fynden.
Vårt jobb är att utöka kunskapen om det förflutna,
inte stilla vår egen nyfikenhet.
Det är förvisso sant, sir Joseph, men vi är ju bara människor.
- Ett sånt fynd! Hur kan ni vänta? - Detta är er första resa.
Jag har varit här i tio år. Jag är mer nyfiken på mumien än ni.
Och även mer så på den där lådan.
- Whemple. - Ja?
Inälvorna är inte borttagna.
Den saknar de sedvanliga ärren från balsameringskniven.
Jag trodde nästan det, Muller.
Jag tog mig en rejäl titt när jag fotograferade.
Har aldrig sett liken till mumie.
Det har ingen annan heller, skulle jag tro.
Ser ut som om han dog på ett särdeles otrevligt sätt.
De förvridna musklerna visar att han kämpat innanför bandagen.
Levande begravd?
"Imhotep".
"Överstepräst i Karnaks soltempel".
Stackars sate. Hur kan han ha förtjänat en sån behandling?
Avrättad för förräderi, antar jag.
Vanhelgande, snarare.
Se. De heliga besvärjelser som skall skydda själen på dess resa till dödsriket
har skrapats bort på kistan.
Så Imhotep var inte bara dödsdömd i denna världen, men även i nästa.
Kanske han förlustat sig med templets vestaliska jungfrur.
Möjligtvis. Prästinnorna i Karnaks tempel var döttrar till faraon.
De var Isis heliga jungfrur.
Svaret kanske finns i lådan han begravdes med.
Ni kommer inte få något gjort förrän vi har öppnat den.
- Kom. - Få se lådan.
Vänta.
Käre gud. Trät är så ruttet att den faller isär om vi rör den.
Vad det än är, är det hemskt tungt.
Metall. Ser ut som koppar.
Det är guld.
Det var värst. Titta.
Farao Amenofis obrutna plombering.
En tempelskatt.
"Död, evigt straff, åt den som öppnar denna kista."
"I Amuns namn, gudarnas konung."
Du milde, vilken hemsk förbannelse!
- Låt se vad det är i! - Vänta!
Ni bryter förbannelsen.
Vi erkänner er stora kunskap om det ockulta, Muller.
Men er tro får inte hindra mitt arbete.
- Varför sände ni efter mig? - I egenskap av vän och expert.
Detta fynd är unikt och jag ville ha er åsikt.
- Det var försynens förtjänst. - Seså, Dr Muller.
Några tusen år under jord tar nog bort hokuspokuset i förbannelsen.
Jag kan inte tala inför en pojke.
Kom ut under Egyptens stjärnor.
Rör inte kistan.
Fortsätt katalogisera. Vi öppnar den senare.
Ni kan inte få mig att inte undersöka
det mest fantastiska fynd jag sett under hela min vistelse här.
Om ni har rätt om legenden, kan denna kista innehålla Thots skriftrulle
från templets allra heligaste och jag kan inte bärga mig tills jag vet.
Egyptens gudar finns fortfarande här, i sina tempelruiner.
De forna besvärjelserna är svaga, men några har ännu kraft.
Och jag tror att ni har funnit Thots skriftrulle
och besvärjelsen med vilken Isis uppväckte Osiris från de döda.
Lägg tillbaka den. Begrav den där ni fann den.
Ni har läst förbannelsen. Vågar ni utmana den?
För vetenskapens bästa, även om jag trodde på förbannelsen,
skulle jag fortsätta mitt arbete.
Kom med mig så undersöker vi detta stora fynd tillsammans.
Jag kan inte tillåta ett sådant helgerån i min närvaro.
Vad står på? För guds skull, vad är det?
Han tog en liten promenad!
Ni skulle ha sett hans min!
FÄLTEXPEDITION 1932 BRITTISKA MUSEET
Det här kan bryta monotonin. En besökare som kommit via Nilen.
- Hudfärg? Nationalitet? - Hur skulle jag sett det?
Nåväl, då återvänder vi till London.
Så löjliga vi ser ut. Bortkastade pengar. Grävt hål efter hål i denna hemska öken.
Några pärlor. Några trasiga kärl.
Det krävs mer än hårt arbete för det här.
Det krävs känsla. Det krävs tur. Som din far hade.
När han kom hit var det inte mycket konkurrens.
Han hittade saker. En gång, för tio år sedan, hittade han för mycket.
Tio år sedan? Märklig historia det där med assistenten som blev galen.
- Vet du vad jag tror? - Nej. Vad?
Han blev tokig. Uttråkad bortom all sans här bland sanden och stenarna.
Han skrattade när din far hittade honom. Han dog skrattande, i en tvångströja.
Din far förklarade det aldrig.
Men när Englands bäste utgrävare, en man som älskade Egypten,
sade att han aldrig skulle återvända, då betyder det nåt.
Kom in.
Bryter ni upp för denna säsong, professor Pearson?
Har era kollegor återvänt till London?
Ja. Whemple och jag stannar kvar för att rensa upp.
Er expedition var inte en framgång.
Knappast. Här är säsongens fynd.
Tillåt mig presentera det mest sensationella fyndet
sen Tutankhamun.
Det var hyggligt av er! Får man undra varför?
Vi egyptier får inte gräva upp våra döda förfäder.
Endast utländska museer.
Vad är det?
En bit från prinsessan Ankhesenamuns begravningstillbehör.
- Amenofis den stores dotter. - Ja. Det är hennes namn.
Jag hittade den knappt 100 meter härifrån.
- Tror ni att hennes grav finns här? - Jag ska visa er var ni ska gräva.
Det är mycket vänligt av er, Mr...? Jag uppfattade inte ert namn.
Ardath Bey.
Indicier. Inte så starka kanske.
Men om vi sätter grävarna från Kerma i arbete,
så vet vi om två dagar om det finns något här.
Om en dag, professorn.
- Det är ett trappsteg. - Han hade rätt.
Hursomhelst har vi hittat något.
- Ankhesenamuns namn. - Vi telegraferar till din far i London.
Han måste vara med och undersöka detta stora fynd.
De sju sjakalernas plombering.
Och den är obruten.
Ingen har gått in hit sen den kungliga akropolens präster plomberade den.
För 3700 år sedan.
FORNTIDA PRINSESSAS ORÖRDA GRAV UPPTÄCKT
Sir Joseph Whemple återvänder från England för att överse sensationellt fynd
gjort av brittiska museets expedition nära Thebe
Detta galleri innehåller mumien och alla begravningstillbehör
från prinsessan Ankhesenamun, 18:e dynastin, cirka 1730 f. Kr.
Alla föremål här kommer från hennes oplundrade grav,
upptäckt av brittiska museets fältstyrka 1932.
Finns det maken till utsikt någon annanstans i världen?
Det verkliga Egypten.
Är vi verkligen i hemska, moderna Kairo?
Dina tankar är långt från dansen och de engelska pojkarna.
Inte direkt. Jag har fantastiskt trevligt.
- Jag är så tacksam. - Varför då?
För att du låter mig vara hos dig.
Så slipper jag åka till far i det fruktansvärt varma Sudan.
Det är jag som är tacksam. Min mest intressanta patient.
Vet du vem det är?
- Muller från Wien. - Verkligen?
Han tillbringar vintrarna här. Expert på egyptisk ockultism.
- Ja, men flickan? - Helen Grosvenor.
Hennes far är guvernör i Sudan. Engelsk, så klart. Hennes mor, egyptisk.
Gammal familj med enormt släktträd. Hon är gäst hos Dr och Mrs Muller.
Ursäkta, klockan har ringt för stängning.
Jag glömde bort tiden.
- Talar jag med sir Joseph Whemple? - Ja.
- Jag är Ardath Bey. - Ser man på!
Vi har er att tacka för denna utställning.
Museet borde hållas öppet hela natten till er ära.
Vill ni komma med till mitt kontor? Jag jobbar sent.
Ursäkta. Jag ogillar att man rör vid mig.
En fördom här i Öster.
Varsågod och sitt.
Känner ni min son?
Ardath Bey. Vart tog ni vägen när vi öppnade graven?
Jag återvände till Kairo.
Men nu ska jag inte uppehålla er.
Men jag vill träffa er igen. Ni måste komma hem till mig.
Jag är tyvärr för upptagen för att tacka ja till inbjudningar.
Han är en underlig man.
Du skulle tackat honom. Det är hans förtjänst att vi fann prinsessan.
Jag önskar att det inte vore det.
Det är lumpet att Kairos museum behöll vårt fynd.
Så löd kontraktet. Brittiska museet jobbar för vetenskapen, inte för byten.
Ankhesenamun.
Är något på tok?
Ankhesenamun.
Vart vill ni åka?
Le musée des Antiquités.
Imhotep.
Ankhesenamun.
Imhotep.
Jag måste in.
- Jag måste! - Det är stängt. Alla har gått hem.
Jag måste in.
Imhotep.
Vad säger hon?
Vilket språk är det?
Fornegyptiska. Utdött sedan 2000 år tillbaka.
Och ett namn som inte nämnts sedan trojanska kriget.
- Är herrn i huset hemma? - Ja, sir.
Tala om att Dr Muller önskar träffa honom genast.
- Hur kom jag hit? - Vi tog hit dig. Far och jag.
Du svimmade.
Men hur visste ni att hon var här?
Jag upptäckte att hon tagit taxi från hotellet till museet.
Jag åkte dit. Nattvakten sa att hon hade åkt därifrån i er bil.
Innan ni åker måste jag tala med er om något hon nyss sa.
- Dr Muller. - Så där är du, mitt barn.
Jag antar att du presenterat dig?
Miss Helen Grosvenor, min gamle vän sir Joseph Whemple, Frank Whemple.
Det verkar så formellt under dessa omständigheter.
Om du nu känner dig återställd, så åker vi till hotellet.
Jag tror hon vill vila några minuter.
Frank, var lite trevlig nu.
Nå...
Var var jag när jag svimmade, Mr Whemple?
- Utanför museet. - Vad gjorde jag där?
Det kan ju jag inte veta, eller hur?
Nej, jag antar det. Jag önskar jag visste.
- Jag väntade... - Prata inte om det.
Åh, just det.
- Ni är halvegyptisk, eller hur? - Ja.
Hur kunde ni gissa det?
Jag vet inte. Något hos er säger mig det.
Jag hade tyckt bättre om Egypten om jag mött er där.
Men inte då! Jag satt fast i öknen i två månader och det var stekhett!
- Den där graven. - Vilken grav?
Ni har väl läst om prinsessan?
- Så det var ni? - Ja.
Trappan ner och de obrutna plomberingarna var spännande.
Men när vi hanterade hennes kläder, hennes juveler och hennes toalettsaker...
De begravdes med alla ting de använt i livet.
- När vi tog bort lindorna... - Hur kunde ni göra det?
Var tvungna! För vetenskapens skull!
Efter vi arbetat bland hennes saker, kändes det som jag kände henne.
Men när vi fick av lindorna och jag såg hennes ansikte...
Ni tycker nog jag är fånig, men jag blev förälskad i henne.
Måste ni öppna gravar för att hitta flickor att bli förälskad i?
Nu vet jag vad det är hos er.
Det var något med hennes huvud...
Jag hade aldrig nämnt namnet, ändå hörde jag henne
muttra något på fornegyptiska om Imhotep.
Imhotep?
Vad hade den där Ardath för sig på museet?
Tittade på mumien. Precis vid stängningsdags.
Hallå?
Vad?
II est mort?
Tout de suite, effendi.
Kom. En museivakt har hittats död i prinsessans rum.
Skräck.
Så han dog av chock.
Vi hittade denna i död vakts hand, sir Joseph.
Tjuv försökte nog stjäla den. Vakt försökte ta den, tjuv döda honom.
Dödsorsak, jag inte hitta ingenting.
Ser ut som stöldförsök, men inget härifrån skulle kunna säljas.
Vad är det för dokument?
Låt mig lägga den här. Det blir mer bekvämt så.
Tack.
Vill ni verkligen veta varför jag inte tog er till sjukhuset?
- För när jag höll er i mina armar... - Erkänner ni inte lite väl mycket nu?
Det är inte svårt att erövra en man om man svimmar vid hans fötter i månskenet.
Det låter absurt eftersom vi känt varandra en så kort tid, men jag menar allvar.
Har inte jag haft nog med uppståndelse ikväll,
utan att bli uppvaktad av en främling?
Men jag har aldrig menat allvar om sånt här tidigare.
Ni kan be mig fara åt skogen, men ni kan inte skratta åt mig.
Förbannelsen har drabbat henne och via henne kommer den drabba min son.
Tyst.
Frank, kan du komma till din fars arbetsrum?
Helen, jag skall snart köra hem dig.
Jag kommer strax tillbaka.
Imhotep levde på den tiden då mumien på museet
var en vestalisk tempeljungfru.
3700 år sedan! Vad har det med oss att göra nu?
Din assistent som blev galen och dog,
som du kanske också blivit om du sett vad han sett,
gjorde en avskrift av delar av skriften.
Ja. Jag har den fortfarande.
Du verkar tro att den för ondska med sig. Bränn den så är det gjort.
Ett utmärkt förslag.
Vad hände med Imhoteps mumie?
Någon stal den!
Hör nu, vad är det för fel på Miss Grosvenor?
Tror du fortfarande att den mumien stals, sir Joseph?
Ja. Jag... Jag vet faktiskt inte.
Jag ber så mycket om ursäkt. Jag är Ardath Bey.
Jag är Helen Grosvenor.
Jag är här för att träffa sir Joseph.
- Han är i arbetsrummet. - I möte?
Kan jag vänta?
Ja. Givetvis.
Har vi inte mötts förut, Miss Grosvenor?
Nej. Jag tror inte det.
Jag tror inte man skulle glömma att man mött er, Ardath Bey.
Då tar jag fel.
Men ni är av vårt blod.
Där tar jag inte fel.
Min mor var egyptiska.
Du måste bränna Thots skriftrulle!
Men det är museets egendom, inte min.
Vem är därute med Miss Grosvenor?
Ardath Bey!
Han vill ha skriftrullen.
Ardath Bey, Dr Muller.
Jag tackar ja till er inbjudan. Men jag ser att ni redan har besök.
Jag är rädd att jag kommer olägligt.
Tvärtom. Vi pratade precis om...
- Mig? - Ert hemland Egypten.
Känner ni Miss Grosvenor?
Ardath Bey har presenterat sig.
Vill ni inte slå er ner?
Sir Joseph undrade precis hur ni visste
var prinsessan Ankhesenamuns grav var gömd.
Hälften slutsats, hälften tur.
Sir Joseph, ni verkar upprörd.
Ja. En tragedi på museet efter ni gått.
Tragedi?
När jag var där...
När ni var där, Miss Grosvenor?
Ja. De sa att jag åkte dit och försökte ta mig in efter det hade stängt.
Jag minns inte, men...
Helen, det är mycket sent.
Frank, kan du vara snäll och följa Helen hem?
- Givetvis, om Miss Grosvenor tillåter. - Jag vill inte gå.
Du behöver vila efter allt som hänt.
Det behöver jag inte. Jag var trött, men...
Jag har aldrig känt mig mer levande!
- Som din läkare beordrar jag dig. - Jag är inget barn.
Ja, var snäll och kom nu.
Då så, Ardath Bey, au revoir.
Vi måste ses igen.
Det vore en ära.
Ett ovanligt brott. En vakt dödad av en man som lämnade en gåva till museet.
- En gåva? - En skriftrulle.
Delar skrevs av när den först hittades.
Här är avskriften.
Jag kan inte läsa skrift från en så avlägsen tid.
Men ni läste "Ankhesenamun" på den där keramikskärvan.
Det var från den 18:e dynastin.
Detta är för-dynastisk bildskrift.
Skriftrullen detta kopierats från stals för tio år sedan,
tillsammans med översteprästen Imhoteps mumie.
Mycket intressant.
Kan jag få se skriftrullen, sir Joseph?
Den är kvar på museet.
- Jaså. - Jag har något annat att visa er.
Ett fotografi.
Varför visar ni mig allt detta?
Tror ni det är möjligt att mumien inte blev stulen,
men gavs ett skenliv av skriftrullens förbannelse.
Skriftrullen är min egendom. Jag har köpt den.
Den är här i huset. I det rummet, antar jag.
Vi förutsåg det här.
Skriftrullen är i trygga händer.
Den kommer förstöras i samma stund det blir känt att vi kommit till skada.
Ni har studerat vår forntida kultur och ni vet att ni inte kan skada mig.
Ni vet att ni måste återlämna skriftrullen till mig eller dö.
Säg nu till den veka dåren att hämta skriftrullen, var den än är,
och ge den till sin nubiske betjänt.
- Nubiske! - Det forntida blodet.
Så ni har gjort honom till er slav.
Om jag bara kunde, skulle jag slita er torra lekamen i stycken.
Men er styrka är för stark.
Detta är den onda kraft som har besuttit henne.
Bränn skriftrullen. Bränn den!
Det var genom er som denna hemskhet kom att vara.
Det är sant.
Er far förstörde skriftrullen och han visste att det skulle kosta honom livet.
Vad är det?
Isis. Den egyptiska symbolen för liv. Jag hade tänkt ge den till din far.
Vilken nytta hade den gamla amuletten gjort?
Läkarna sa ju att det var hjärtsvikt.
Nubiern saknas.
Han är en gammal tjänare. Han är skrämd.
Han kommer tillbaka.
Försök inte få mig att tro att den där Ardath är en återuppstånden mumie.
Den teorin tog död på min far.
Museivakten dog också av helt naturliga orsaker.
Frank, jag behöver din hjälp.
Jag såg att du drogs till min patient igår, och hon till dig.
- Hon till mig? Tror ni verkligen det? - Och jag välkomnade det.
Men tror ni jag har en chans? För jag tycker hon är den mest under...
- Men det är fruktansvärt att en tid som... - Frank, jag är rädd.
- Kan du följa med mig till henne nu? - Ja.
Ring henne först och säg åt henne att inte lämna hotellet.
9590.
Nej. Jag ska inte gå ut.
Ja. Jag lovar att vänta tills ni kommer hit.
Adjö. Och jag är hemskt ledsen.
Vad gjorde ni, doktorn?
Din far brände aldrig Thots skriftrulle.
Varelsen har den nu.
- Askan i öppna spisen! - Det var tidningspapper.
Skriftrullen är av papyrus.
Då var det mord? Nubiern!
Ha den här om halsen.
- Varför? - När vi bekämpar den här varelsen,
måste vi be om beskydd från de makter som den trotsar.
- Jag ger det till Helen. Hon behöver det. - Nej, hennes liv är inte i fara.
Det är hennes själ.
Skulle hon känna kärlek för dig, kommer han försöka krossa dig.
Egyptierna trodde att den amuletten skyddade mot onda besvärjelser,
som den som drabbade din far.
Er hund är rädd.
Min tjänare tar hand om honom.
Sätt er, Miss Grosvenor.
Forna Egypten.
Inget modernt.
Vilken märklig rökelse.
Är ni inte bekant med den?
- Nej. - Våra förfäder använde den.
Era och mina.
Ni kommer inte minnas vad jag ska visa er nu,
trots att jag ska väcka minnen av kärlek och brott och död.
Jag föll på knä vid dödens säng.
Din faders sista farväl.
Jag visste att Thots skriftrulle kunde ge dig livet åter.
Jag riskerade gudens ilska och stal den.
Jag smög mig in i din grav för att ge dig livet åter.
Jag mumlade besvärjelsen som återuppväcker de döda.
De överrumplade mig och såg mig utföra en ohelig handling.
Din fader dömde mig till den namnlösa döden.
Skriftrullen begravdes med mig
så att inget sådant helgerån skulle vanära Egypten igen.
En namnlös grav. Slavarna dödades så ingen skulle veta.
Soldaterna som dödade dem, dräptes också,
så ingen vän kunde krypa ut i öknen
med offergåvor till min fördömda själ.
Ankhesenamun.
Min kärlek har varat längre än våra gudars tempel.
Ingen man har lidit som jag led för dig.
Resten får du inte veta.
Inte förrän du är på väg att uppleva skräckens och triumfens stora natt,
inte förrän du är redo att utstå ögonblick av fasa för en evighet av kärlek,
inte förrän jag återsänder din ande som vandrat,
genom så många former och så många tidsperioder.
Men, innan dess, måste Bast än en gång sända ut döden.
Död åt den pojke som ditt hjärta börjar känna kärlek inför.
Kärlek som skulle hålla dig från mig.
Kärlek som kanske skulle bringa dig sjukdom och död.
Vakna.
Har jag sovit?
Jag drömde så märkligt.
Drömmar om forna Egypten. Någon som ni var med.
Min pool är bekymrad emellanåt.
Man kan se underliga fantasier i vattnet. Men de känns som drömmar.
Min hund! Wolfram!
Var är han?
Helen.
Var har du varit?
Vi har varit så oroliga. Vi har letat överallt.
- På museet igen? - Ja.
Muller är nere i arabkvarteren nu.
Om jag måste förklara mig, så var det kvavt härinne.
Jag kan inte sitta instängd. Och jag tycker inte om att känna mig bevakad.
- Jag tog hunden med mig. - Var är hunden?
Han är död.
- Hur då? - Jag vet inte.
- Men, när? - Jag minns inte.
Men jag ser det nu.
Den stod på stackars Wolframs rygg.
- En vit katt. - En vit katt?
Kattgudinnan Bast!
Ja, där fanns en Bast-staty.
De onda besvärjelsernas gudinna!
Vad hände egentligen? Försök minnas, Helen!
Jag vill inte minnas. Dessutom så angår det inte dig.
Men det gör det.
Vi vet att du var med Ardath Bey.
Helen, jag älskar dig.
Jag försöker hjälpa och skydda dig. Det gör vi alla.
Låt mig inte gå dit igen. Jag kommer försöka, men du måste stoppa mig.
Oavsett vad jag säger och gör.
Döden väntar på mig där.
Och ett liv för något annat inuti mig som inte är jag.
Men det lever också och kämpar för sitt liv.
Rädda mig från det, Frank. Rädda mig.
Allt kommer ordna sig.
Nu när du har bett om hjälp, kommer jag aldrig lämna dig ensam.
Jag hämtar Mrs Muller och så stannar jag till läkaren kommer.
Sen åker vi hem till mig.
Det har varit så hemskt.
Jag älskar dig så mycket.
Jag gillar inte den läkaren. Snälla gå och se vad han säger om mig.
Det ska jag göra. Han kommer bota dig.
Nu så, oroa dig inte.
Hjälp mig att klä på mig och ta mig härifrån.
- Ännu ett anfall, Miss Grosvenor? - Hjälp mig fly. Jag hålls mot min vilja.
Ni sa att jag inte skulle ta notis om era anfall.
Jag har en vän. Han är rik. Han kan ge er pengar.
Lägg er ner igen. Ni vet att ni inte får gå upp.
Om ni inte vill ha pengar, vad vill ni ha då?
Han ger er vad som helst, bara ni tar mig till honom.
Vill ni att jag ska kalla på Dr Muller?
- Nej. Jag hatar honom. - Mr Whemple då?
Jag dör om jag inte slipper honom.
- Seså, Miss Grosvenor. - Det tar död på mig!
Seså, Helen, du får inte börja nu igen.
Du är alltid så utmattad efteråt.
Hon kan inte flyttas, förutom till sjukhuset.
Hon måste stanna här så vi har henne under observation.
Men ni har inte sagt vad vi ska göra. Hon blir allt svagare.
Ni vet negligén jag köpte i Paris? Hjälp mig ta på mig den.
Ge mig mina toalettsaker. Jag behöver färg så jag ser frisk ut.
Du får inte. De tillåter det aldrig.
- Sköterskan skulle... - Jag vet. Vi avskedar henne.
Detta är en komplott, oss emellan. Jag vill se ut som jag brukade.
En överraskning, åt Frank.
Och jag vill att ni kallar hit honom. Förstår ni?
Jag har inte lyckats ställa en diagnos.
Läkarvetenskapen är hjälplös i ett sånt här fall.
Frank.
Gå till henne, och var inte ond på mig. Jag kunde inte säga nej.
Helen, du skulle inte ha gjort det. De skulle inte låtit dig.
Bara den här gången. Kanske den allra sista.
Men du kommer bli bra igen. Jag vet att jag kan få dig att älska mig.
Jag vet att jag kan göra dig lycklig.
Jag älskar dig verkligen, Frank. Och jag försöker bevisa det,
för jag skulle hellre dö än att förlora dig.
Men du kommer leva. Vi kommer inte förlora varandra.
- Så, mitt barn... - Skäll inte på mig.
Bara kvinnlig fåfänga. Jag ville vara fin.
Så du vet mer än jag trodde.
- Vad menar ni? - Dessa impulser att gå till honom.
Dragningen är för stark att stå emot och överleva.
Jag är så glad att ni förstår.
Helen vet. Hon vet att så fort hon slutar kämpa emot,
ger han henne styrka att komma till honom.
Men jag vill inte tappa huvudet och vara någon annan. Någon som jag hatar.
När du blev sämre, försökte vi hitta honom och vi misslyckades.
Nästa gång du känner dig kallad, gå till honom.
Muller, vad kan vi göra nu?
Vi kan inget mer göra. Ardath har besegrat mig.
Nästa gång han kallar på henne, måste vi följa efter.
- Och sen? - Vi måste krossa honom.
Jag har gett henne bromid. Hon sover nu. Jag går till sängs.
- Då så. Jag väntar till Dr Muller kommer. - Godnatt.
Godnatt.
Var är vi?
Det är min säng, men detta är inte templet eller min fars palats.
Titta inte, Ankhesenamun.
Var inte rädd.
Jag var rädd. När du knäböjde vid min säng, täckte en slöja mina ögon. Mörker.
Ditt sista minne är av mig i din dödsstund
när jag knäböjde vid din säng, för 3700 år sedan.
Ingen man har någonsin lidit för en kvinna såsom du har lidit för mig.
- Nu när gudarna har förlåtit oss... - Nej, inte ännu.
Din själ finns i en dödlig kropp,
pånyttfödd många gånger sen vi älskade i gamla tiders Thebe.
Men den kärleken blir inte vår igen förrän den stora förändringen ägt rum.
Jag förstår inte.
Se.
- Se och förundras. - En avbild av mig.
Det är min kista, tillverkad av min far inför min död.
Har en mumie intagit min eviga viloplats?
Det är ditt döda skal. Jag har försökt väcka denna kropp.
Jag kan göra det nu, men den är endast ett ting som lyder min befallning,
utan någon själ.
Det var inte bara denna kropp jag älskade, det var din själ.
Jag ska förstöra detta livlösa ting.
Du skall ta dess plats för en kort stund,
och sen uppstå igen, såsom jag har uppstått.
Kom.
Imhotep, detta är en balsameringsplats.
Det är inte tillåtet för en Isis-prästinna att se eller vidröra orena ting.
Kom till Anubis altare, de dödas vägvisare.
Stunden är inne för den slutgiltiga bönen.
Vad har jag med Anubis att göra?
De forntida riterna måste utföras över din kropp.
Sen läser jag den besvärjelse med vilken
Isis uppväckte Osiris från de döda.
Och du skall återuppstå.
Nej.
Nej, jag lever! Jag är ung!
Jag vill inte dö!
Jag älskade dig en gång, men nu tillhör du de döda.
Jag är Ankhesenamun, men jag...
Jag är någon annan också.
Jag vill leva, även i denna främmande, nya värld.
För din skull begravdes jag levande.
Jag ber dig endast om en stund av smärta. Endast så vi kan återförenas.
Ett natronbad.
Du skall inte sänka ner min kropp i det.
Låt det bli gjort.
Släpp mig.
Döda mig inte! Jag är en Isis-prästinna.
Rädda mig från mumien. Den är död!
Rädda mig!
Jag är inte längre rädd för dig. Gör som du vill med mig.
Frank.
Hon har gått till honom. De måste vara på museet.
Nu förstår jag hans ohyggliga plan.
Han tänker döda henne och förvandla henne till en levande mumie.
Gudarna i undervärlden kommer ta emot Ankhesenamuns ande.
Men inte länge.
Osiris kommer befria din själ.
Du skall vila dig från livet, likt den nedgående solen i väster.
Men du skall dagas på nytt i öster,
då Amuns första strålar fördriver skuggan.
Titta! Vad är det?
Kom.
Ankhesenamun.
Frank!
Helen!
Isis, heliga jungfru. Jag var din invigda vestal.
Jag bröt mitt löfte. Rädda mig nu.
Lär mig de heliga besvärjelserna jag glömt.
Jag frammanar dig som förr.
Helen!
Ropa på henne. Hon är kvar i det forna Egypten.
Hennes kärlek för dig kan överbrygga århundradena.
Helen.
Kom tillbaka. Det är Frank.
Kom tillbaka.
EN BRA ROLLISTA TÅL ATT UPPREPAS
Swedish